Stephánus Tavilrond/hu

Stephánus Tavilrond egy emberi lovag, ki a Ways of Darkness franchise egyik kulcsfontosságú karaktere, mondhatni a franchise kabalakaraktere. A Vérvörös Fény Lovagrendjének tagja.

Életrajz
Grandfolk, a szegény negyed…. 809, Moribel 18-a.

Egy nő és egy férfi, kiknek nevei nincsenek feljegyezve. A nőnek nagy fájdalmai vannak. Szenved. Haldoklik? Egyáltalán nem. Csak kibújik valami. Egy gyerek. Megszületett tehát a gyermek. Viszont a család szegény, hajléktalan. Egyenlőre az adományokból, amiket kapnak, a helyi néptől elégnek tűnik arra, hogy magukat és a gyermeküket etessék. De nem sokáig.

Moribel 30-a. Még ősz van, de a tél előjelei jönnek. Nagyon hideg van, az eső elállt és helyette elkezdett a hó esni, a tócsák befagynak, a nép éhezik. Ősz utolsó napja, tél kezdete. Úgy tűnik, hogy a nép egy zimankós fagyos télnek néz elébe.

Randametta 3-a. Már három napja nem ettek. Mindenüket, amik volt, a gyereknek próbálták adni. De elég. A gyerek csak bajt hozott, még a végén mindkettőjük halálát fogja okozni és a gyerek is meghal. A gyermeket örökbe kell adni. De ki lenne az, aki örökbe fogadná egy hajléktalan család gyermekét? A szülők erről is gondolkodtak, majd hirtelen szöget ütött a fejükben: a Vérvörös Fény Lovagrendje. Ők a legközelebbi lovagrend. Talán ők segíthetnek. A szülők elmentek a lovagrend épületéhez. Mire odaértek, majdnem halálra fagytak. A nagymester észrevette, hogy vannak ott, azonnal kiment oda és bevitte őket. A szülőket meghallgatta. Egy rövid ideig a szülők és a gyermekük a lovagrend vendégei voltak, szálást és ételeket kaptak. A lovagrend néhány napos tanácskozás után meghozta a döntést: örökbe fogadják a kisbabát és felnevelik, a szülőknek pedig adnak elég pénzt arra, hogy házat vegyenek valahol a környéken és megéljenek.

A gyerek Így a lovagok kezébe került, a szülők tél végéig ott maradtak a lovagrendnél, a tavasz kezdetekor pedig elmentek: megkapták a pénzüket, most már meg tudnak élni. A gyerekre többet nem is gondoltak.

A gyerek a szüleitől örökölte a családnevét: Tavilrond. A keresztnevét viszont a lovagrend döntötte el: Stephanus.

Teltek-múltak az évek, a kis Stephanus kezdett cseperedni. Elkezdődött a tanítása: a lovaglás, a varázslás és a kardforgatás. A kisfiú mindegyikben tehetségesnek bizonyult, így a lovagrend magasabb rangú tagjai felfigyeltek rá. Márt csak azért is, mert ő nem volt nemesi származású, és hiányzott belőle a nemesi dölyfösség, az arrogancia. Érdeklődéssel fordult a lovagrend könyvtárában található könyvek iránt is, noha nem minden könyvet szabadott megnéznie. Nem volt szüksége az esti mesékre, se az apai vagy anyai szavakra.

„Ez a fiú… egy vérbeli harcos. Hírből sem ismeri a félelmet, mégis taktikus. Nem érdekli őt a pénz, csak az átlagembereknek és a pórnépnek akar segíteni. Teljesen hidegvérű és hidegfejű.”

Mondták Stephanusról tanítói. Bár nem volt hidegvérű gyilkos, valóban teljesen nyugodt maradt még a legnagyobb veszélyben is, és soha nem vesztette el a fejét. Nem az a romantikus hősi lovag, de nem is az a szemtelen antihős. Inkább az, aki tudja a dolgát. 13 éves volt, amikor egy vitéz, Hlaford Paratus kiválasztotta őt tanítványának. A vitézt és a tanítványát alig 15 év választotta el egymástól. Stephanus mindent amit csak tudott a lehető leggyorsabban eltanulta a mesterétől, ami gyakran idegesítette a tanítóját. A vitézt idegesítette, hogy mi lesz ha nem lesz több mindent megtanulnia a tanítványának, de egyrészt örült is neki, mert akkor hamar mesterré válhat.

Az első küldetés egyszerű volt. A még 13 éves Stephanusnak a mestere segítségével le kellett lepleznie egy helyi banditacsapat vezérét. A mester azt gondolta, hogy a tanítványa egyedül meg tudja oldani a feladatot. Bár nem tévedett, a banditák nem voltak holmi átlag parasztokból- lett-útonállók. Nem. Ők pénzért felbérelt profi zsoldosok voltak. A fiatal Stephanus a mágiája segítségével életben maradott, és a rövid kardjával leszúrta a bűnözők közül azokat, akik őrködtek. Ha nem lett volna a mágiája, nem sikerült volna, sőt meghalt volna.

Ezután, kicsalogatta a banditák vezérét és csellel sikerült csapdába ejtenie őt. Így élve eljuttatta az Etrandi királyi hadsereghez, ahol elbírálták a bűnözők vezérének sorsát. A bűnözőt börtönbe vitték, majd a bűnözőből „kiszedett” információk segítségével lerohanták az útonállók főhadiszállását. Szerencsére egy Etrandi katona sem halt meg vagy sérült meg komolyan, és a bűnözőket mindegyiket egytől egyig sikerült élve elkapni. A lovagrend gratulált a küldetés sikeréért, azt mondta nekik, hogy közösen oldották meg. A mesterrel megegyeztek hogy azt mondják.

Ezek után többször kirendelték a Froturnba, hogy hírnökként dolgozzon, és kettő ország között diplomáciai üzeneteket szállítson. Itt volt alkalma megismerni a nemes elfeket, gyakran innia jó borokat a nemes elf fogadókban, és hasonlók.

Hagyomány szerint 14 évesen egy igazi hosszú kardot kellett volna kapnia. Viszont ez elmaradt, mivel Stephanus talált magának egy kardot egy barlangban. Ma is azt a varázskardot használja. Viszont megkapta a lovagi ruháit.

15 évesen találkozott először a sötétség erőivel - egy nekromantával találkozott. Kis híján megölte a lovagot, de nagy nehezen elmenekült. Később viszont újra találkozott vele. Nagyon fiatalon, már 16 évesen is készen állt a lovagi próbák kiállásához. A szóbeli és gyakorlati próbákat egyaránt kiállta, mely szerint Paladinná lett. Megkapta ezzel a lovát, aki ma is hű paripája maradt.

Ezzel a tanítójából Mester lett. Így az ifjú Stephanus Tavilrond tanítója, Hlaford Paratus kerek 30 évesen mesterré válhatott. Ez nagyon korai.

Stephanus most megkapta a páncélját és a sisakját is. Paladinként már sokkal komolyabb küldetéseket kapott. A nép fejéről kellett gondokat levennie, az erdőben leselkedő szörnyeket kellett eltüntetnie, mindenféle tolvajokat kellett elkapnia és a törvény elé vinnie, a maradék idejében pedig az egyházadók begyűjtésében segítenie, nemegyszer saját magának elvégeznie bizonyos területeken (pl. Artburro-ban). Artburro-ban volt meg a lehetősége, hogy a fél-elfekkel és az erdőelfekkel is megismerkedjen. Néha-néha viszont kapott komolyabb küldetéseket is. Antanath-ban például a félszerzetekre veszélyt jelentő szörnyetegeket kellett elhárítania. Stephanus küldetései és utazásai során sok nyelvet megtanulhatott, sok népet megismerhetett. Brutangba nem küldték egyszer sem, ahol az orkok élnek.

Stephanus már 19 éves volt. A vele egykorú lovagok a lovagi próbák kiállására készülődtek, hogy Paladinná váljanak, míg Stephanus már-már a Vitéz szint elérése felé közeledett, mint a legígéretesebb tanuló-lovag.

A mestere, Hlaford sajnos meghalt egy harc közben. A harc egy régi ellenséggel volt: kiderült nekromantáról hogy egy vámpír. Bár Hlaford meghalt, Stephanusnak sikerült legyőznie és megölnie a őt. Ezután a mestere holtestét és a vámpír tárgyait elvitte a lovagrendjéhez. A vámpír tárgyaival bebizonyította, hogy legyőzte a gonosz nekromantát, míg a mestere holtestét kötelességnek tartotta, hogy elhozza. Egy nagyon szomorú temetés után Stephanust egy ceremónián a vitéz rangra emelték. Ezúttal Stephanus is kiválaszthat egy tanítványt.

828 és 831 között Stephanussal nem történt semmi különleges, semmi említésre méltó. Még mindig nincs tanítványa.