Levédius Carralei/hu

Levédius Carralei  egy Froturni Kósza.

Életrajza
Noldu Rangától nem messze, egy froturni kis faluban születettem. Szüleim jóravaló földművesek voltak három bátyám, és egy nővérem volt. Boldogan éltünk egy bizonyos napig, amikor egy nagy orkcsapat rajtaütött a falun. A felnőtteket lemészárolták a gyerekeket meg foglyul ejtették, ahogy engem és két bátyámat is. Nővéremnek ekkor nyoma veszett, máig sem tudom hol van. Ezután az orkcsapat gyors tempóban megindult dél felé, de nekem, bátyáimnak és még két főnek sikerült megszöknünk, így bemenekültünk a dragoc-i erdőbe, ahol néhány erdőelffel találkoztunk. Az elfek gyorsan végeztek a csapattal és a foglyokat szabadon engedték. Voltak a csapatból, akik hazamentek Froturn-ba, de mi a bátyáimmal Dragocban maradtunk, mert hallottunk az erdőelfek tudásáról, és ki akartuk magunkat képezni. Egy bölcs mesterhez kerültem, akit Kaleeno-nak neveztek, ő nagyon sok mindent megtanított. 21 éves koromtól egészen 89 éves koromig sok területen járatosságra tettem szert. Húsz évig csak a kardforgatást és íjhasználatot vettük, mert úgy gondolta, a jövőben erre nagy szükségem lesz, s csak nehéz munkával lehet eredményt elérni. Ma már tudom, hogy igaza volt, mikor a varázslatokat használok. Ezután tíz évig a gyógyítás mesterségét tanultam, megismerkedtem a különböző gyógyfüvekkel és még sok más hasonló dologgal. Eközben eddigi tanulmányéveim alatt folyamatosan tömködte belém a bölcsességet, a természet harmóniáját, és a nyomkövetés mesterségét is. Végül az utolsó 36 évben a mágia használatát tanította meg. Eleinte csak elméleti szinten tanultuk, belemélyedtünk az Ősi Nyelvbe, majd elővettük az erdőelfek könyvtárából az ősi tekercseket, és ezekből is csak elméleti szinten tanultunk. Ezekből jó néhány varázsigét megtanítatott velem, de mindig hangsúlyozta, hogy ne használjam mindig ezt a formát, mert a varázslók, démonok és bármely más lények ezek ellen általában föl vannak vértezve, hanem inkább hallgassak a belső megérzésemre, melyet eddig folyamatosan nevelt belém. Húsz évig csak elméleti szinten tanultam, majd ezután elkezdtünk gyakorolni, de még csak a profán mágiával. Nagyon nehezen ment eleinte, de egyre jobban belemélyedtem, és egyre sikeresebb voltam. Ezután felvilágosított, hogy a mágiának egy másik ága is van: a szakrális mágia. Általában a varázslóknak, druidáknak először ezt tanítják, de a mesteremnek nem ez volt az elve. Szerinte az ember csak kemény munka útján varázsolhat, és nem szabad rögtön a könnyű utat választani, az isteni eredetű mágiával kezdeni. A szakrális mágia megtanulni sokkal könnyebb, mert az erő nem a varázslótól függ, így én is könnyen elsajátítottam. Tanulmányaim utolsó éveiben azt tanultam meg, amit a leghamarabb akartam: az átváltozást. Ezt nagyon nehéz volt elsajátítani, mert a mesterem ezt nem a szakrális mágiával, hanem a profán mágiával oktatta. Azt mondta, hogy az átváltozás folyamatosan emészti az energiát, ezért összeköttetésben kell lenni annak forrásával. Ha pedig szakrális mágiát használok az ellenségeim könnyen kiszúrják, mert az energia egy külső erőtől függ és az isteni erővel lévő kapcsolat elárul. Így megtanultam a profán mágiát használni átváltozásaim során, ezért csak a legerősebb varázslók képesek kiszúrni, hogy druida vagyok.

Azonban miután megtanultam ezt leléptem mesteremtől a nyughatatlan nemeself vérem miatt világot látni. Vándorlásaim során Grandfolk-ba érkeztem, ahol egy bandába keverdtem. Itt kitűnő bűnűző lettem, egyre magasabbra emelkedve a ranglétrán. Nagyon jól csempésztem és mégjobban hamisítottam, így a bandám a város leghírhedtebb tolvajegyesülete lett. Persze társaim sem voltak utolsók, és egyre vakmerőbb akciókat hajtottunk végre. A város megelégelte tolvajlásainkat, és hadjáratot indított ellenünk, mely számunkra csúfos véget ért. A bandánkat szétszórták, sok társamat megölték, de nekem sikerült megmenekülnöm. Ezután elkezdtem vándorlásomat a nagyvilágban.

Az eredeti FRPG-ben
Levédius a fórumon eredetileg Levedi névvel jelent meg 2011 Március 21-én.