Ypsel/hu

Ypsel, egy Nemeself Harcos.

Élete
🇭🇺 fényes nagyvárosából származik, fényes családban született, fényes elvárásokkal. Csak valami oknál fogva ő nem sikerült annyira fényesre mint ahogy azt a család szerette volna. Eleinte úgy gondolták hogy a mágia és tudományok majd jó szolgálatot tesznek ahogy a család többi tagja esetében is. Lassan derült hát ki hogy amihez nem volt affinitása azt csak unszolással és rengeteg ráfordított idővel lehetett az eszébe vésni, vagy egyáltalán nem. És a varázslás nem tartozott az erősségei közé még annak ellenére hogy a vérében meg volt az elegendő potenciál, csak hát a felfogása meg lehetősen lassú volt és egészen más dolgok érdekelték.

Az igazat megvallva utóbbi dolgokból kevés akadt, bár tanult íjászatot ahogy azt mindenki más polgár, a kardok sokkal jobban illettek a kezébe és úgy tűnt hogy jobban is érdekelték. Bár nehezen lehetett érdeklődésnek nevezni, inkább olyas valaminek amit bármikor hajlandó volt tanulni minden rá segítés nélkül. Igaz hogy könnyen rá lehetett venni sok minden megpróbálására, de hogy meg is birkózzon az már távol állt tőle. Mivel mindig is csendes volt nem voltak barátai, hiszen nehezen tűrték hogy nem tudtak szóba elegyedni vele. A piszkálásra pedig nehezen reagált ha pedig meg dobták valamivel azt könnyedén ki kerülte, így ráébredve hogy Ypselt még szekálni sem lehet végleg magára hagyták. A család nemkívánatos tagja lett hiszen a szép külső mit sem számít az egyébként erősen szociális nemes elfek számára. A tehetségtelensége művészetekben és a vallásos élet felé tanúsított nemtörődömsége volt az utolsó csepp a pohárban. A legtisztább megoldás az volt hogy kitoloncolták a családból és a szülővárosából annak ellenére hogy alig volt harminc éves.

Az igazat megvallva a hozzá hasonló személyiségek általában mindig így jártak ha nem rosszabbul. Panaszkodni nem volt miért hiszen számára ez éppen így alakult jól, nem akarták többé olyasmire tanítani amihez nem értett így figyelmét annak szentelhette amit minden értelmének tartott: a kardforgatást. Ételre és a ruhája tisztítására persze szüksége volt és így a pénzre is. Eleinte nehéz volt munkát találnia, de számára a bukás helyett a szerencse érkezett előbb meg: egy csapat ember zsivány szeretett volna tőle pénz híján egyéb szolgáltatást, de mivel ellenkezett az egyikük úgy döntött megváltja a kardjától és előlegben jól elveri. Persze a lassúság nem tartozván az előnyök közé, ügyesen sikerült is alul maradnia nagyjából egy fejmagassággal. Három társa volt akik nem érezték magukat jobbnak, kapcsolatuk vele pedig nem volt koherens.

Így hát azzal végződött hogy (különösebb megerőltetés nélkül) rá vették hogy pénzért cserébe segítsen megszabadulni nekik egy rivális "vámos" csapattól. Az ötlet mindannyiuk számára jól végződött így az összeszedett zsákmányokból némi arany neki is jutott. Így fedezte fel hogy kardforgatási képességeit itt-ott fizetséggel honorálják, a szabadság útjába így már csak a néha adódó küzdelmek jelentettek akadályt. Sikereit ritka gyorsaságának köszönhette és a kihívások szükség szerűen meg is erősítették. Némi szerencsével kiegészítve így nem került ki vesztesen összecsapásból ezért a korai vég sem érte utol.

Afféle vándorló zsoldos lett belőle, útonállók vagy nemesi bandériumok sorai közé fújta néha a szél. Itt-ott falvakban vagy kisebb városokban meg-megismerik néhányan mint neves kardforgatót, de a neve inkább a sötétben bujkáló rossz arcú személyek számára ismert, akik nem szeretik be piszkolni a kezüket vérrel ha mást is dolgoztathatnak, aki történetesen tökéletes bűnbak is lehet ha a szükség így hozza. A fegyvere forgatásán kívül a lassan múló évtizedek alatt semmi újat nem sajátított el, beleértve a 🇭🇺ban és 🇭🇺ban egyaránt beszélt emberi nyelvet. Mindent össze foglalva a könnyen észre vehető hideg és csendes maszk alatt egy kissé könnyen befolyásolható és egyszerű elme lakozik