Lachdanann An'Dubh/hu

Lachdanann An'Dubh egy etrandi harcos, valamint a Fekete Sas Zsoldoskompánia vezetője.

Korai élete
🇭🇺 földesurának egyszem fiaként született 🇭🇺ban. Mint nemesi származású ifjút, Lachdanann-t lovagnak szánták, ám már igen fiatal korában kiderült, hogy a lovagi becsület meglehetősen távol áll tőle, a gyengék védelméről nem is beszélve. ''„Az igaz lovag bátor! Mindig igazat szól! Kardja a gyengét segíti, ereje a gonoszra sújt le!“'' - tanították neki. A bátorsággal nem volt gond, hiszen mindig is vakmerő volt, de a gyengébbek védelme szóba sem jöhetett, elvégre egy jövőbeli földesúr volt, aki majd agyonadóztatja a népet...

Apja tanítót fogadott számára, hogy elsajátítsa a betűvetést és olvasást, ezáltal még inkább megerősítve a hitét, hogy egy megfelelő örököst nevel fel. Amikor már ismerte a betűket és néhány jelesebb író/költő művét, eljött az ideje, hogy a fegyverforgatást is megtanulja. Egy őszes kiképzőtiszt volt a mestere, aki minden fegyver forgatását megtanította neki és valamilyen szinten a célbalövést is. Már tizenhárom évesen jól bánt a karddal és a lándzsával és a fájdalomtűrő képessége is nagyobb volt az átlagos korabeli fiúkénál. A vívóleckék alatt gondolkodása és stílusa sokkal katonásabbá vált és egyre kevésbé volt dölyfös nemesfiú. Ennek megfelelően egyre kevésbé érdekelték a birtok ügyei és sokkal jobban érezte magát a tavernában, katonák és bárdok társaságában. Ez az időszak komoly hatást gyakorolt rá, hiszen rengeteg történetet hallott hőstettekről, hősies küzdelmekről, könnyű meggazdagodásról és növekvő hírnévről.

Tizenhét évesen csatlakozott apja bandériumához, mint lovaskatona és hamarosan egy zászlóaljnyi nehézlovasnak parancsolt. Elöljáróit tisztelte és igyekezett a parancsokat a tőle telhető legjobban teljesíteni, ami elég gyorsan repítette előre a ranglétrán. Négy év alatt a hadnagyi rangig jutott, majd váratlanul leszerelt. Apja örült neki és felkészült, hogy átadja a birtokot a fiának, aki ahelyett, hogy elfogadta volna az örökséget, inkább magához vette felszerelését és elhagyta a birtokot, nem törődve tiltakozó apjával, aki dühében kitagadta az engedetlen fiút. Kezdetét vette hát a három éves vándorlás...

Vándorlások
A vándor élet keményebb volt, mint Lachdanann gondolta és az első hetek/hónapok nélkülözéssel teltek, de igyekezett minden viszontagság közepette helytállni és megpróbált talpon maradni, annélkül, hogy önérzete komolyabb csorbát szenvedjen. Persze ez nem sikerült, így közönséges útonállóvá züllött és utazók kifosztásából élt egy darabig.

Egy nap azonban a dolgok nem egészen a számításai szerint sültek el... Egy fegyveresre támadt, aki nála lényegesen képzettebb volt és pillanatok alatt fegyvertelenné tette Lachdanann-t és még jól meg is rúgdosta. Már-már a halálra készült, amikor a férfi elmosolyodott, felsegítette, majd beszédbe elegyedett vele. Így a fiú meg tudta, hogy a kíváló fegyverforgató nem más, mint 🇭🇺, aki zsoldoskapitányként foglalatoskodott és épp úton vannak, hogy megélhetést találjanak. Két lehetőséget ajánlott Lach-nak: Az első nem volt túl kecsegtető, ugyanis a lényege az volt, hogy összetöri a fiú összes csontját és az erdőben hagyja a farkasok eledeléül. A másik érdekfeszítőbb volt: felajánlotta neki, hogy csatlakozzon kis kompániájához és képzett harcost faragnak belőle. Így lett a fiúból zsoldos... fiú... ekkor már huszonegy éves volt.

A zsoldosgárda neve Fehér Sas volt. Nevüket a zászló után kapták, ami egy fehér sas volt, narancssárga alapon. Az itt eltöltött idő alatt Lach kíváló kardforgatóvá vált és pallérozta a tudását a szálfegyverek terén is, no meg természetesen sok jó barátra tett szert. Tudásának nagy része, egy Asartes nevű férfitól ered, aki a csapat fegyvermestere volt és megvolt az a képessége, hogy ránézsére tudta, hogy ki milyen fegyver forgatásában jeleskedik. Lachdanann így kapta meg pajzsát és egy hosszúkardot és egy új vértet is kapott, egy láncinget, melyet fekete tuniikával fedett. A Sasokkal töltött idő alatt számos kalandban vett részt, de soha nem gondolta volna, hogy egyszer elveszíti társait. Útjuk során egy nagyobb fegyveres csoportba botlottak, akik nem engedték tovább vonulni őket, csak tetemes mennyiségű pénz fejében. Persze a pénz hiánya a kisebbik gond volt, a nagyobb az volt, hogy már régóta nem volt részük egy kis csetepatéban, így mindenképp fegyverrel akartak utat vágni maguknak. Egymásnak esett hát a két csapat és a Sasok nem törődtek a több, mint kétszeres túlerővel, de lassan fogyatkoztak. Minden egyes elesettért két másikat vittek magukkal, de a helyzet tarthatatlan lett és menekülőre fogták. Megszűnt mindenféle rendezettség és mindenki arra futott, amerre látott. Ergyryad, egy nyílvesszőtől halt meg, ami még tovább rontotta a helyzetüket. Lach, csak lovának köszönhette, hogy megúszta egyetlen vágással a karján. 🇭🇺 felé menekült és a következő hónapokat itt töltötte, míg végül elhatározta, hogy útnak indul és megkeresi a még élő zsoldosokat, miközben igyekszik minél több helyen szolgálatba ajnálani a kardját. Ha pedig megtalálta a túlélőket, akkor újjászervezi a Sasokat, ezúttal a saját vezetése alatt.