Vidiorta Amard/hu

Vidiorta Amard egy etrandi vérfarkas harcos.

Gyermekkora
A még ember Vidiorta 🇭🇺ban született, méghozzá nappal, szülei házában, ahol a bába is segédkezett és mint kiderült segítsége nélkülözhetetlen volt. Nélküle meghalt volna, mivel állítólag nem fejjel előre akart megszületni, hanem lábbal előre. Az pedig úgy fest, hogy nem túl előnyös egy anyának. Így hát teljes családban nőtt fel. Apja, anyja, kik módosabb földművelők voltak, jól éltek és megengedhették maguknak, hogy a legtöbb dolgot megadják a kis Vidiortának. Fakard, mi a gyerekek álma, no meg egy faló

Ezt is nagyon élvezte az elején, ám a fakard jobban lekötötte a figyelmemét. Lovagosat, meg háborúsat játszottak a falú gyerekeivel a tisztás szélén. Rengeteg időt töltöttek ott, ám a mellette lévő sötét erdőbe nem mentek be. Ennek az volt az oka, hogy az anyjaik, mielőtt lefeküdtek volna, mindig az erdőben lakozó gonosz démonról és szellemekről meséltek. Vagy, ha éppen a fogadóba gyűltekés a vének is ott voltak ők is ezt mesélték. Mint mondták, rengeteg, fényes páncélú lovag vágtázott be. De csak kevesen tértek vissza belőle és ők is megtébolyultan. Vérszomjas farkasokról meséltek, meg hogy az erdő is ellenük fordult. A gyökerek, mik a földben nyugodtan, egy szempillantás alatt kitörtek onnan, hogy elgáncsoljak őket. Lidérces rémálmok nemde?

Vérfarkassá válása
Ekképpen felcseperedett a kicsi Vidiorta. Egészséges és daliás fiatalember lett belőle. No meg pásztor legény, ki apja juhait terelgette legelőről, legelőre. Ezért nem sokat volt otthon. Kapott is egy rövidkardot, hogy azzal védelmezze magát az esetleges útonállók elől. Egyik este éppen telihold volt. Nyájával együtt letáborozott az erdő mellett. Már nem volt ugyan sok hátra a faluig, de nem akart átvágni az erdei úton. Tüzet gyújtott és elkezdte az utolsó szalonnámat is megenni. Majd nyugovóra tért.

Egyszer csak felriadt. Látta, hogy a juhok is rémültek és az erdő felé bámulnak. Talán egy farkas. Gondolta ő. Kivett egy égő ágat a még mindig égő tűzből és előhúzta rövidkardomat is. Óvatosan közelítette meg az erdőt. Amit ott láttott, attól megremegett a lelke és szinte össze is vizelte magát. Egy hatalmas testű farkas meredt rá és egyszer csak megtámadta. Sikerült rémületében maga elé kapni az égő ágat, így éppen beleugrott a lángokba. Azonban ő is kapott egy marást, a vállamba egyenesen. Még mindig ott a nyoma. Vidiorta eszeveszetten csapkodni kezdett a a kardjával, de nem találta el a szörnyeteget. A szörnyeteg ismét felé ugrott, majd beleharapott a vállába. Ám valami hihetetlen folytán sikerült lerúgnia magamról. Ismét csapkodni kezdett a szörnyeteg felé a tűzzel, hogy hátha elijeszti. Majd egyszer csak eltűnt.

Az este folyamán elláttam a sebét, de nem aludt vissza. Reggel pedig elindult a faluba. A bába röviden a gondjaiba vette a sebesült pásztort. A következő egy hónapban szörnyű láza volt, verítékezett, üvöltött és lidérces álmok tömkeleg zuhant rá. Hamarosan pedig eljött az első telihold. A fájdalmak véget értek. Arra az éjszakára maga lett a megtestesült erő és gyorsaság. Egy tökéletes ragadozó. Aki a környezetében volt, azokat mind megölt az első éjjel. Tépte a húsukat és itta a vérüket. De amint reggel felkelt semmire sem emlékezett. Csupán azt látt, hogy mindenki kifacsart tagokkal hever a csatatérré vált házban, míg ő sértetlen, mégis vértől iszamosan ébredt fel. Fogalma sem volt, hogy mi a fene történik vele. Így hát bemenekült az erdőbe, félve a falusiak haragjától. Az erdő azonban befogadta. Sok teliholdat megélte abban az erdőben. Jó pár vérfarkassal találkozott ott magán kívül, akik beavatták a hold népének rejtelmeibe. Kiderült, hogy jómaga is az lett. Érezték rajta a farkas szagát, ahogy ők mondták. Tanítottak is neki ezt azt.

A ház, ahol elszállásolták még mindig zárva és úgy is marad az idők végezetéig. Hiszen, ha a falusiak betörik az ajtót, akkor soha többé nem akarnak majd oda betérni.

Vándorutak
Így hát útnak indult. Szerzett egy jó kardot, egy megölt kereskedőtől, majd vett magának ruhát, köpenyt és láncinget a tőle lévő pénzből. Majd elindult az élőholtak földjére. Remélte, hogy ott nyugalmat lel. Sok várost érintett utja során. Sok ember torkát tépte fel. Kezdett beletörődni a dologba. Egy idő után, még élvezni is kezdte. Hisz nem öregedtem egy kor után. Szívós és erős lett. Szinte bármelyik embert le tudta nyomni. Ám teli hold idején még mindig elvesztette az uralmat a teste fölött és ez nem tetszett neki. Remélte, hogy ott, ahová megy talán meg tudják ezt neki tanítani. Ám nem ezt tanulta meg ott. Megtanult jobban harcolni és lopakodni. Megtanulta, hogyan öljön gondolatok és érzelmek nélkül. De mint később rájött, a tapasztalat a kulcs. Ha elég sokat tapasztal megtanulja uralni az erőit.

Ezért hát jó pár évtized múltán, jól megrakott erszénnyel megint útra kelt. Ezalatt harcolt, ölt és jól érezte magát. Szinte felszabadult azok alól a kötelmek alól, mik az embereket gúzsba kötik.