Nilaradra Snécsír/hu

Nilaradra Snécsír vagy másik nevén Nirara Neikishi, egy Nemeself Varázsló.

Élete
A népem, klánom vagy családom, (nem tudom pontosan ,hogy nevezzem hisz kevesen voltunk) egy vándorló klán volt, akiknek a vadászat, és a varázslatok feltalálása volt az élete. Az egyik évben azonban megváltozott a család életmódja. Éppen a Rodiou szentély környékén vadásztak. A klán hirtelen egy tolvaj banda hangjaira lett figyelmes. Ahogyan észrevették őket, meglátták, hogy a környéken lévő szentélyből loptak el ékszereket, és tárgyakat. A családom jó szívű volt, ezért kiállt a tolvajok ellen, és visszatulajdonította nekik az ereklyéket. A szentély egyik örzője megkérte őket, hogy csatlakozzanak a szentély klánjához, hiszen tagjuk még ekkor csekély volt, pedig a szentély védelméhez sok ember kellett. A családom elfogadta a megtisztelő ajánlatot, és onnantól kezdve a nomád életmód helyett letelepedtek, és családokat alapítottak..

Én Dél-nyugat Dragocban születtem, pontosabban a Rodiou szentély környékén. A családom már több száz, vagy talán ezer éve nem használt mágiát. Az őseim között nyugodtan kereshetnék varázslót, de nem találnék. Réges-régen még volt a családunknak egy olyan ága, aki jeleskedett a mágiában, de amióta a család feje veszített a Szentélyben lévő harcokban, száműzték őt. A rokonomban nagy harag gyúlt, ezért ellopta a család összes mágikus könyvét, tárgyát, hogy a leszármazottjai ne tudjanak mágiát tanulni azokból a könyvekből, amiből ő tanult gyerek korában. Egy ősi mende-monda szál a generációk között, hogy egyszer születik egy különleges gyermek, kinek kezéből fény, és öröm sugárzik majd. Az őseim tudták, hogy az a gyermek a mágus reinkarnációja lesz, ezért megeskedtek, hogy ha megszületik a gyermek, megölik. Igen, ez először még rosszul hangozhat, de jogos volt, hiszen a legenda még mást is rejteget. A régi mesék arról is szólnak, hogy ha megszületik a gyermek, száműzetést nyer el a Snakeseer klánra, és örökre kilesznek tiltva a szentélyből. Onnantól kezdve a család semilyen gyermeket nem engedett a szentély közelébe, nehogy véletlenül is ő legyen az a gyermek, aki örök szenvedést fog hozni a családra. Ilyenkor még én nem éltem, de úgy pár száz évvel később én is megszülettem, és nagy örömöt hoztam a családba. Már rég óta nem született női tag a családba, ezért nagyon örültek nekem. Testvéreim is mind férfiak voltak, és sajnos a többi rokonom is. Édesapám ezért is tanított meg mindenre, amire eddig megtanította fiait. Csempészet, nyomkövetés, hamisítás, lopakodás, vadászat, íjhasználat. Igazi kis vadászt faragott belőlem, de valamiért nekem nagyon nem tetszett ez az életmód. Amikor elértem a nyolcadik életévemet (emberi korban számítva) pontosan a szülinapom napján, egy vándor érkezett a városunkba. Vándorkereskedőnek vallotta magát, aki fegyvereket, és csapdákat árul. Születés napomra egy kis pénzt kértem, mert nagyon megakartam nézni azt a boltot. Amikor lementem az árushoz, kiderült, hogy ő is egy nemes elf, és nő. Nagyon ismerősnek találtam, csak nem tudtam miért. A nő beengedett a boltjába, és körbevezetett. Voltak ott lovak, kardok, íjak és nyilak de semmi sem izgatta fel a fantáziámat. Amikor már úgy döntöttem, hogy mégsem veszek semmit megpillantottam a pult mögött egy fényben úszó könyvet. Az volt ráírva, hogy Snakeseer mágikus praktikák. Ezt egy kicsit furcsáltam, és egyből rákérdeztem az árusnál, hogy honnan szedte ezt a könyvet.

-E..elnézést. Miért van a könyvre az írva, hogy Snakeseer? Hiszen az a mi klánunknak a neve. -Kérdeztem rá értetlen mosollyal. -Jó észrevétel. Hallottál már a Snakeseer család történelméről? Arról, hogy régen élt itt egy nő, aki képes volt mágiát használni, de száműzték.. -Ekkor már kezdtem sejteni mi történhetett itt. Ő volt az a nő, akit száz évvel ezelőtt kitiltottak a családból. A történelem említett egy gyermeket akiért el fog jönni a mágus. Ekkor már gondoltam, hogy én vagyok az.

-Nila. Érzed te is az ereidben folyó mágikus erőt, igaz? Te vagy az én utódom! Jöjj velem, és megtanítalak a fény mágia minden egyes titkára! -Mondta győzködve a nő, és mit ne mondjak meggyőző volt. Rájöttem, hogy az amit hiányoltam a vadászatban, azaz egy valami a mágia volt. Kérdés nélkül belementem az ajánlatába, és már este uton voltunk a háza felé. Tíz év alatt elsajátítottam a fény mágia alapismereteit, képes voltam szinte tíz nyelven beszélni, és valamennyit konyítottam a fekete mágiához is. Amikor eljött újra a születésnapom (a 9. emberi évben) a mesterem, a kezembe nyomott egy könyvet, ami a Snakeseer titkos varázslatai voltak. Miután a kezembe adta, homlokon csókolt majd elbúcsúzott tőlem, és a teste aranyporrá vált. Az aranyport szétfújta a szél, és rájöttem, hogy lejárt az ideje. Amikor kinyitottam a könyvet egy levelet találtam bene.

"Kedves Nila! Tudom, hogy ezt nem illene tőled kérnem, de menj vissza a szentélybe, és teljesítsd be a jóslatot! Álj bosszút az én, és a te becsületedért!"

A boríték végén a szeretett mesterem aláírása volt. Miután elolvastam az üzenetet egy könnycsepp hult le a levélre, amit nem is a szomorúság, hanem a szeretett hozott ki belőlem. Úgy döntöttem, hogy visszamegyek a szentélybe, és legyőzök minden egyes családtagot, hogy visszanyerjem a mágia becsületét. Amikor viszont megérkeztem a városunk széléhez, arra lettem figyelmes, hogy a szüleimet és a testvéreimet száműzik a városból. Rajta kapták őket, hogy tiltott varázslatokat gyakorolnak. De vajon hogyan? Úgy tudtam, hogy a mesterem elvett minden varázserőt.. Ezt az egy dolgot nem értettem. Amíg az őrök, és a vadászok a család tagjaim elfogásával voltak elfoglalva, addig belopózkodtam a házunkba, és megnéztem mi történt. A régi szobám tele volt fekete könyvekkel, amik a feltámasztásról szóltak. Rájöttem, hogy a szüleim azt hitték ,hogy meghaltam és vissza akartak hozni az életbe. Igaza volt a jóslatnak...tényleg én hoztam rájuk a végzetet.